Detta har hänt...
Norman?
Ingen ser bilen här.
Du kan sova på motellet. Vi har inga gäster.
Du är en tjallare. Du lurade oss.
- Dödade du honom? - Nej.
Bara nästan. Jag ville göra det.
Jag sticker till timmervägen längs berget.
Ge du det till Emma.
Jag ger dig usb-minnet, men du måste försäkra mig om
att du inte drar in Norman.
Det är inte du som bestämmer längre, Norma.
Var är den dumma grejen som förstör mitt liv?
- Jag gav den till narkotikapolisen. - Vadå?
Jag är trött på att hålla igång det här.
Nu är det kört för mig!
Hur kunde du göra så?
Jag sticker i morgon. Vill du följa med?
Norman, vad tänker du göra med flickan?
Jag vet vad du vill göra.
Du förstår inte, mamma. Hon har bara problem.
- Kom igen, vi går till huset. - Ja, mamma.
Var kom den ifrån?
Caleb lämnade den till dig.
Sa han inte varför?
Nej, han bad mig bara att ge den till dig.
Jag bad inte om någon förklaring.
Efter allt som hänt?
Folk gör en besviken, raring.
De kan inte hjälpa det. Ta inte illa vid dig.
Visst.
Jag ska kolla på ett ställe i Pineview i dag.
Vadå?
Det är ett ställe där de hjälper människor med psykiska problem.
Okej.
Det ligger ganska långt bort, så jag ska byta om och bege mig.
Okej, tysta nu.
Vi har en stor dag framför oss. Vet alla vad de ska göra?
Ja, vi vet.
Bra.
Vi slår till mot Bob Paris exakt kl. 21.30.
Russell, din grupp tar Decatur North till Paris hem.
Där kommer det hela att kulminera.
Vi har lagt mycket tid och pengar på det här, så förstör det inte.
Vi möts här 45 minuter tidigare.
Kom i tid och ha med er all utrustning.
Konst Antikviteter
Emma?
Här är jag, pappa.
Jag har fått ett samtal från Portland All Saints-sjukhuset.
De verkar ha hittat ett nytt par lungor åt dig.
De ska bara bekräfta att familjen vill donera dem,
men det kommer de troligen att göra.
Vi får besked inom några timmar.
Emma, det är nu det händer.
Hur klättrade jag upp på listan så snabbt?
Gissningsvis är du den som passar bäst för de här lungorna.
Kom igen, du måste vara redo om det blir av.
Du.
Var inte orolig, okej?
Allt kommer att bli bra.
Det här är spännande.
Jag går och hämtar mina grejer.
Bradley?
PINEVIEWINSTITUTET
God morgon.
Kan jag stå till tjänst?
Hej.
Ja,
jag undrar om jag kan få lite information om verksamheten.
Självklart, det går bra.
Vänta bara lite, raring.
Patienten som du kommit hit för, vad har han eller hon för diagnos?
Ja, han... Det står inte helt klart.
En av sakerna jag är intresserad av är att få en ordentlig diagnos.
Psykiska problem är komplicerade.
Men det vet ju du.
Ja, det stämmer. Vilken läkare har skickat hit dig?
Jag har läst om det här stället och kört hit på egen hand.
Och patienten är din...
Min son.
Får jag ställa några frågor?
Självklart.
Jag funderar bara och har inte fattat några beslut än.
Det känns väldigt svårt att ens överväga det här.
Hur ofta kan man komma på besök?
Vi är väldigt generösa med besökstider.
Som du ser har flertalet av våra gäster goda möjligheter att träffa sina familjer.
Bra. Jag och patienten står varandra väldigt nära.
I de allra flesta fall blir det inga problem.
Bra.
Och...
Vad skulle det kosta?
Vi sköter det med ditt försäkringsbolag.
Vi har anställda som sköter allt det där.
Försäkring, självklart, men av ren nyfikenhet...
Vad kostar det om dagen?
Det beror till stor del på vilket tillstånd som behandlas.
Visst, men på ett ungefär?
Vi har ingen bestämd siffra.
Inga riktlinjer?
Du har klätt upp dig för att övertala mig,
men du tänker inte berätta hur mycket det skulle kosta?
Vår lägsta avgift är $529 per natt.
Det täcker kost och logi.
Behandlingskostnader för läkare, tester och terapi tillkommer.
För de flesta av patienterna hamnar det mellan $20000 och $40000 i månaden.
Nyckeln är som sagt din försäkring.
Oftast går det att ordna en ordentlig rabatt.
Men för att besvara din fråga, så skulle vi behöva ta in en läkare
och ordna en behandlingsplan.
Jag har ett informationspaket till dig.
Det här är Caleb. Lämna ett meddelande.
Vad fan, Caleb?
Såg du det som en bra idé att bara sticka utan att berätta?
Att jag kanske inte skulle märka det?
Men vet du vad? Jag märkte det.
Du kan dra åt helvete.
Ja, vi är redo.
Vi kan vara där 90 minuter efter att ni har fattat ett beslut.
Visst, men det finns en möjlighet och det är allt vi begär.
Jag förstår. Jag meddelar henne.
Tack så mycket. Hej då.
Hallå?
Dylan, det är Will Decody.
Will? Vad är det?
Har du hört av Emma?
Nej, hur så? Vad är det?
Goda nyheter. Vi har precis fått veta
att ett par lungor finns tillgängliga.
Vi måste till Portland så snart som möjligt.
Emma vet om det, jag har berättat, men hon har försvunnit.
Jag tror att hon är orolig och rädd.
Vet du var hon kan vara?
Har du kollat motellet?
Ja, hon är inte där.
Jag försöker hitta henne.
Gör det. Om vi missar möjligheten är jag rädd att hon inte får en ny chans.
Jag hör av mig.
- Hej. - Hej.
Du undrar nog vad jag gör här.
Nej, inte direkt.
Din pappa har berättat.
Du måste till Portland.
Han sa att du försvunnit och han är orolig.
Han har det jobbigt och måste säga att det är det rätta
för det finns inget vettigt skäl att tacka nej.
Jag vill bara inte dö. Så enkelt är det.
Är det inte just därför som du behöver opereras?
Transplantationer är ingen självklar lösning. Kroppen kan stöta bort nya organ.
Lungor är särskilt kluriga.
Någon är så gott som död, och vi säger bara:
"Toppen, ge Emma lungorna!" Det är inte så enkelt.
Tänk om de inte passar för mig?
Det är mycket möjligt.
Då har jag slösat bort stackarens lungor
och den korta tid som jag har kvar på jorden.
Ja, men folk opereras ju.
Folk överlever. Deras liv blir förlängda.
Ja, det stämmer, men...
Jag vill inte ha ett liv
där jag ständigt blir undersökt och utvärderad.
Där jag ständigt lever under hotet
att min kropp kan bestämma sig för att stöta bort lungorna.
Nu kan jag i alla fall leva i självförnekelse.
Det händer kanske inte direkt. Jag kommer inte att vakna varje dag och undra:
"Kommer min kropp inte att svika mig i dag?"
Jag vill bara ha någon sorts kontroll över mitt liv!
Emma, kom igen!
Låt bli, jag ser löjlig ut när jag gråter.
Du är den olöjligaste personen jag någonsin känt.
Du är visare än de flesta som är dubbelt så gamla
och du är den modigaste personen jag vet.
Du är en riktig krigare.
Vad pratade vi om?
Jag har ingen aning.
Du kan alltid minnas mig som killen som stötte på dig
precis före din lungtransplantation.
Stöter du på mig?
Jag är visst dålig på det.
Jag antar att jag går med på transplantationen.
Det måste du.
Ingen press.
Men du måste faktiskt.
Jag vet.
Du är här.
Jag har räknat på det.
Jag borde kunna sälja mina smycken för runt $30000.
$15000 kontant.
Jag bröt mig in i mammas hus.
Var det där du var?
Allt det här köptes för pappas drogpengar, så det är okej.
Vi borde sticka snart.
Jag har tagit med saker till resan.
Lite kläder
- och tandkräm. - Visst.
Kan du vara redo i kväll?
Du kan smita ut när din mamma somnat.
Norman, snälla.
Du sa ju att du är rädd för din mamma och att du vill sticka.
Du är vuxen. Du kan göra som du vill.
Snälla, följ med mig.
Jag vet inte om jag kan lämna henne.
Norman, vi fixar det här.
Vi har pengar nu.
Vi fixar det.
Det är mamma.
Jag måste sticka.
Jag ger mig av när det blivit mörkt.
Du vet var jag finns om du ändrar dig.
Hej, mamma.
- Hej. - Var har du varit?
Uträttat några ärenden. Var har du varit?
På kontoret.
Jag sprang bara upp för trappan för att jag kände för det.
Kan vi prata lite?
- Visst. - Okej, följ med.
Jag är orolig för dig.
Jag vet.
Blackouterna blir värre och värre.
Ja, men vi har läget under kontroll.
Jag går ju inte i skolan längre.
Jag kör inte. Jag är mest här.
Jag vet, men jag tror att du behöver hjälp.
Hjälp som inte jag kan ge dig.
Vadå för hjälp? Du syftar väl inte på James?
Nej, det var dumt gjort.
Det var att gripa efter halmstrån.
Jag menar riktiga läkare.
Jag finns inte kvar för alltid, Norman.
Du kommer att leva längre än mig.
Och jag vill att du är trygg.
Det finns saker vi kan göra.
Det finns terapi och mediciner.
Vi har aldrig undersökt saken.
Jag tror att jag har varit rädd för att göra det.
Men jag är mer rädd för att låta bli.
Den sortens ställe kan hjälpa oss.
- De hjälper oss. - Ställe?
Missförstå inte, Norman.
Det är inte som du tror. Det är inga hemska ställen.
De är faktiskt väldigt fina och trevliga.
Har du varit på ett av dem?
Det var där jag var i dag.
Jag är glad att du pratade med mig.
Nu vet jag hur det ligger till.
Du har gett upp hoppet om mig.
Det stämmer inte.
Norman, det är raka motsatsen.
Jag försöker hjälpa dig.
Norman!
Narkotikapolisen
STÄNGT Var snäll och återkom
BATES MOTEL KONTOR
BATES MOTEL LEDIGA RUM
Jag är inte här för att be om ursäkt.
Jag gjorde det som kändes rätt. Och det var rätt.
Det står jag fast vid.
Tack för att du kom och berättade det.
Jag är ledsen att jag inte kunde skydda dig. Jag skulle gärna förändrat det,
men det går inte. Gjort är gjort.
Jag önskar att läget var annorlunda.
Det är inte ditt fel, Alex. Det är större än oss.
Det är mitt fel. Jag försökte dölja det,
men nu kommer det upp till ytan och det är för stort för att döljas.
Jag är så rädd.
Han är min son och han är trasig.
Han är den raraste pojken i världen, och...
Jag klarar inte av det
om Bob Paris utreder saken och de för bort honom,
om han hamnar i fängelse för att han skyddat mig.
Det skulle ta kål på mig.
Men jag...
På sätt och vis, så bryr jag mig inte längre.
Ödet får kanske vinna.
I slutändan är det väl kört för oss alla.
Ja, kanske.
Förmodligen.
Jag går bort till huset, men tack för att du tittade förbi.
Alla enheter, gör er redo. Vi når Paris hus om 10 minuter.
Uppfattat. Vi närmar oss, allt i sin ordning.
Hallå?
Det är Alex.
Det är bäst att du packar och sticker därifrån.
Knarkpolisen är på väg till ditt hus för att gripa dig.
Jag antar att du är kvar.
Det stämmer.
Du har mindre än 10 minuter.
Varför berättar du det här?
För att det inte ligger i mitt intresse att du blir gripen.
Polisen! Vi är här för att gripa dig!
Sätt fart!
Alfa, klart.
Bravo, klart.
Charlie, klart.
Agent Babbitt, allt är klart.
Vad menar du?
- Har ni kollat utkanterna? - Ja.
- Och ingen är här? - Vi har kollat överallt. Ingen.
Helvete.
Hej, Bob.
Alex? Du skrämde livet ur mig.
Nej, låt bli.
Jag sätter tre kulor i dig innan du kommer åt ditt vapen.
Ta tag i det med tummen och pekfingret.
Plocka fram det ut fickan med två fingrar.
Om du använder fler fingrar kommer jag att skjuta dig.
Vad är det där? Pengar och fejkpass?
I stort sett.
Hur kände du till det här stället?
För kanske tre år sedan träffade jag Rick Hogshead på fiket.
Vi småpratade och han berättade att han sålt sin fiskebåt till dig.
Det var ett sådant
tillfälle som får en att fundera över livet
för jag hade alltid älskat att fiska,
men jag hade aldrig haft råd med en båt som den här. Inte som sheriff.
Så jag
började fundera på
varför jag var den ende som inte drog nytta av alla pengarna i staden.
Vill du följa med?
Nej, så kommer det inte att sluta.
Skulle du inte låta mig sticka?
Så fort jag lämnar hamnen blir jag en ny person med ett nytt namn.
Jag kommer aldrig att ha någon anledning
att berätta för någon om mitt förra liv,
i synnerhet inte om den där galningen Norma Bates och hennes unge.
Sanningen är att du är opålitlig.
Du kan byta namn,
men du kan inte förändra vem du är.
Det kan ingen av oss göra.
Vi kan låtsas att vi är någon annan,
någon som gör saker av rätt anledning...
Vad du än säger, Bob,
så dödade du de två flickorna.
Du kan intala dig vad du vill.
Vi båda vet att du inte gör det här på grund av dem.
Just nu är du mer lik din pappa än vad du någonsin har varit.
Det här handlar om dig och vad du vill ha.
Hur känns det?
Att under hela ditt liv
ha försökt fly från någon du hatar, bara för att bli honom.
- Norman? Vad händer? - Inget.
Vad gör du?
Jag ger mig av.
Ger dig av?
Vart ska du ta vägen på egen hand?
Varför antar du att jag ger mig av på egen hand?
Vart ska du? Med vem?
Kan du sluta prata med mig som om jag är galen?
Lugna ner dig.
Du kanske kan ringa till mentalsjukhuset
- och be dem hämta mig direkt! - Norman.
Mamma, det kan vara svårt för dig att förstå, men jag behöver dig inte.
På flera sätt har vi varit dåliga för varandra.
Jag älskar dig och det kommer jag alltid att göra,
men jag har blivit en för stor börda för dig
och vi fungerar inte bra tillsammans. Det är osunt.
Det vore bäst om vi gick skilda vägar.
Okej, Norman. Då gör vi det.
Men du behöver inte ge dig av.
Prata inte med mig på det där sättet!
Det finns någon, en riktig människa,
som väntar på mig, och vi ska ge oss av tillsammans.
- Norman. - Var inte nedlåtande!
Du är hemsk.
Jag ger mig av med Bradley.
Vem är det? Vad pratar du om?
Mamma, du har verkligen problem.
Vi har pratat om det. Bradley Martin!
Minns du? Utanför motellet?
Vill du göra mig ännu galnare?
Norman, Bradley Martin är död.
Hon tog livet av sig.
Hur kan hon då vara på motellet?
Hon kan inte vara död!
Du visste att hon var där. Förneka inte det.
Jag låter dig inte lämna huset.
Norman!
Norman, snälla. Stanna.
Förlåt mig.
Dylan, kom hem så fort du kan. Norman har blivit fullständigt galen.
Han skrämmer mig. Jag behöver din hjälp.
Dylan.
Norma.
Han är galen. Jag nämnde bara mentalsjukhuset.
Han blev galen och ville ge sig av. Jag stoppade honom.
Jag slog honom och låste in honom i källaren.
Norman?
Han är inte här.
Herregud. Han tog sig ut.
Vart skulle han ta vägen?
Det är galet, Dylan.
Han skulle ge sig av med Bradley Martin! Hon är död!
Han har tappat greppet! Vad ska vi göra?
Bradley Martin är inte död.
Vad pratar du om?
Det hände inte på riktigt.
Vad hände inte?
Hon hade problem och låtsades begå självmord för att försvinna
och komma undan.
Jag körde henne till busstationen.
Norman skulle alltså kunna rymma med henne?
Ja, det är möjligt, men
han ser ändå en massa saker som inte finns.
Vi måste hitta honom.
- Tack för att du kom tillbaka. - Visst.
Jag är glad att du följer med.
Vart ska vi ta vägen?
Vi får se hur långt bilen bär oss.
Var vi hamnar.
Du gjorde rätt, Norman. Det här känns verkligen bra.
Jag är stolt över dig
för att du lämnade din mamma.
Ni lämnar nu WHITE PINE BAY
Jag måste prata med Bradley.
Nej, du måste sticka.
Vad sa du?
Jag sticker inte förrän jag pratat med Bradley.
- Försvinner du då? - Visst.
Mamma vill prata med dig.
Vad pratar du om?
Stanna bilen.
Vadå? Norman!
Trodde du att du skulle kunna lura bort Norman från mig
med ditt sexiga lilla nummer?
Vad pratar du om?
Låt bli, Bradley. Mig lurar du inte.
Jag uppfann numret.
Norman!
Sluta!
Håll käften, din dumma slyna!
Hur fan tänkte du?
Ingen kommer någonsin
att komma emellan mig
och min son.
Mamma, vad har du gjort?
Mamma.
Vad har du gjort?
Jag är ledsen, Bradley.
Jag är ledsen att hon gjorde så här.
Norman, hon var hopplös. Jag gjorde henne en tjänst. Stackaren hade dödslängtan.
Och hon tänkte ta dig ifrån mig.
Det var planen.
Jag kunde inte låta det ske.
Du skulle ha dött ute i världen. Jag skulle ha dött.
Vi hör ihop.
Våra hjärtan är sammankopplade. Minns du det?
Kom hit, raring.
Det är ingen fara.
Jag tar hand om det här. Ingen kommer att få veta.
Det blir vår hemlighet.
Men du får inte berätta för någon. Lovar du det?
Ja.
Då kan vi alltid vara tillsammans.
Visst blir det bra?
Ja, mamma.
Det blir bra.
Swedish